Frankie!
Å, nei... Frankie!
Er du...
Er du klar?
Jeg vil ikke komme for sent. Frankie?
Det er litt av et uttrykksfullt penselstrøk, Byron.
"Hvert eneste penselstrøk er et valg om å fortelle din sannhet."
Det er så fint når du... siterer meg.
For en forbedring, Homer. Over øyet.
Jeg føler tristheten og manien.
Det var ikke det jeg prøvde å skildre.
- Vel... - Kan jeg få snakke med deg?
Ja. Alle sammen - dette er Grace.
Mannen hennes er min manns elsker.
Men i himmelens navn...
Kjærligheten er grusom, men den lærer oss hvem vi er.
Hvorfor er du fortsatt her med forbryterne dine?
- Vi må dra om ti minutter. - Forhenværende forbrytere.
De har sonet ferdig dommene sine.
Jeg elsker natteliv.
Ikke Homer, men han er syk. De måtte slippe ham ut før tiden.
Ok, folkens, vi får runde av. Jeg må i en begravelse.
Vi må komme tidlig og vise den siste ære
før Robert og Sol kommer.
Slapp av. Sol er kronisk sent ute.
Bra jobba i dag, karer.
Da ses vi neste uke.
- Lykke til i dag. - Ja.
- Usted estará en mi corazón. - La vida es difícil ahora
que Sol es homosexual con Roberto.
Da går vi! Vamos! Vi må gå!
Slutt å mase på meg.
Kan vi ikke ære Larrys minne på en annen måte?
Som ved å bli hjemme og se på TV?
Skaffet ikke Larry Coyote plass på avrusing da det var fullt overalt?
- Jo, han var en flott fyr. - Ja.
Han ga meg og Robert innskuddet på det første huset vårt.
Jeg vet det. Vi må gå.
Drar vi ikke om ni minutter,
blir det ikke Larrys begravelse,
det blir Robert og Sols ut-av-skapet-fest.
Det er ikke en ut-av-skapet-fest.
Det vet jeg.
Men det er første gang verden
får se meg sammen med deg og ikke kona mi.
For ikke å nevne at kona mi også kommer til å være der.
Herregud.
Før eller siden må det skje, vennen.
Hvorfor kunne ikke Larry ha dødd på femårsjubileet vårt?
Skyld på Sally, hun koblet fra respiratoren.
- Hun kunne ha ventet. - Hør på meg nå!
Jeg er sikker på at alle vil ha fokus på
å feire Larrys liv, ikke på oss.
Med mindre du har på deg de gyselige skoene.
Gjør du det, vil nok alle glo på oss.
- Ingen kommer til å glo på oss. - Selvsagt gjør de det.
Folk vil alltid vite hvordan det går med de forlatte konene.
- Ville ikke du det? - Jeg er ikke sånn.
Alle er sånn. Det ligger i menneskets natur.
Nei, jeg er 1/16 chippewa,
hvilket betyr jeg er delvis ørn, så det ligger ikke i min natur.
Er det derfor du har på deg en kjole som strammer over ræva?
Nettopp. Så når jeg går inn i huset til Larry,
kommer alle til å si: "Se hva Robert går glipp av!"
Ville de ikke si det når du går ut?
- Kan du ikke bare gå og kle på deg! - Jeg er påkledd!
Du kan ikke gå i det der.
Det er helt ufattelig at du skal ha på deg de skoene.
Det er komfort-skoene mine.
Det er ikke noe du kan forstå. Du har ingen komfortable klær.
Hvorfor må du være så komfortabel?
Vi skal jo bare i sammenkomsten etter begravelsen.
Disse skoene binder meg til jorda.
Har føttene mine bakkekontakt, har jeg det også!
Ok, vennen, slutt å kave deg opp.
Greit, jeg skal prøve med mindre meshugas.
Det skåler jeg for.
Vet du,
kanskje vi burde ha noen regler
for hvordan vi skal være... sammen.
Hva mener du?
Så vi ikke får for mye oppmerksomhet.
Ja. Jeg vil ikke gjøre Frankie opprørt.
Og jeg vil definitivt ikke gjøre Grace opprørt.
- Men jeg vil ikke gjemme meg heller. - Det er ikke det jeg sier, vennen.
Alt jeg sier, er: Bare vær deg selv.
Det skal jeg klare.
- Faktisk gjør jeg det alt. - Det er sikkert og visst.
Så hva skal vi kalle hverandre?
Jeg liker "kjæreste". Det er futt i det.
Vi er for gamle til det. "Mangeårig følgesvenn"?
Nei, det er for retro-trist.
Det er fra den tiden berømte folk ikke ville spille homofil på film.
Vel, jeg kan jo ikke bare kalle deg min "venn" uten å gjøre sånn.
- Og jeg gjør ikke sånn. - "Sjelevenn"?
Nei. Det liker jeg ikke engang når heterofile bruker det.
Vi tar min bil. Den er raskere. Jeg kan ikke kjøre med disse hælene.
Du må kjøre.
- Det ser ut som du laget de skoene selv. - Hva er dette?
Hvorfor er korken på alle vannflaskene?
- La dem være. - Herregud,
det er flere dagers vannflasker og korker.
- Du haler ut tiden. - Dette er enkel resirkulering.
Økologisk selvberettigelse blir raskt til voldtekt av miljøet.
Vet du hva? Hvis du ikke vil gå, så bli hjemme.
Det er greit for meg. Jeg kjører barføtt.
Ikke kjør barføtt! Jeg kommer.
Vent. Vi kan ikke ha på ringene våre.
Jeg hadde tenkt å vente til vi hadde skrevet under på papirene, og så kanskje
- la den flyte ut til havs. - Jeg gjør det nå med det samme.
Jeg burde ha tatt den av for flere uker siden.
Å, hånden min ser så rar ut.
Ok, søster, da gjør jeg det òg.
- Så gjør det, da. - Jeg holder på.
Gjør det!
Få hånden ut av munnen.
- Vi rakk det. - Og ikke for sent.
Kom, skriv navnet ditt i gjesteboken.
Hei, Margaret. Skriv navnet ditt.
Så finner vi Sally. Fort inn og fort ut.
Jeg tror det er henne der inne.
Se på alle som venter på å snakke med henne.
Jeg ser ikke slutten på køen engang.
Vi kommer oss aldri fort inn og fort ut.
Det er din feil!
Det var du som ba meg bytte klær tre ganger.
Alle klærne dine lukter marihuana.
Det er fordi jeg går med hampklær, og ikke døde slanger på føttene.
Å, herregud.
Herregud, jeg klarer ikke dette.
- Jo, det gjør du. - Nei, jeg gjør ikke det.
Du klarer heller ikke å se på.
- Dette var et feilgrep. Vi drar. - Nei, det kan vi ikke. Ikke nå.
- For en trist dag. - Ja.
Larry vil bli savnet, det er sikkert og visst.
- Unnskyld. - Men alvorlig talt!
Frankie, Sol har på seg slipset jeg ga Robert på farsdagen.
De kan ikke forlate oss og dele klær.
Vi stiller oss i køen.
Se på dem, hva? Begravelsesfestens midtpunkt.
Alt er så enkelt for dem, eller hva?
Ja, altså, Robert er partneren min.
Men ikke bare partner i advokatfirmaet, slik dere alt vet,
noe han fremdeles er, og noe vi er, men vi er også
homofile advokat-og sengepartnere sammen med hverandre.
I livet.
Jøss, denne partnergreia er forvirrende, ikke sant?
Ikke sant? Dere er fullstendig forvirret.
Nå er de i hvert fall det.
Unnskyld. Jeg rotet det til.
Vær så snill... ikke gjør sånn.
- Er blæren din tom? - Ja.
Bra, for vi skal ikke flytte oss
fra denne køen før vi når frem til Sally.
Så sier vi hvor glade vi var i Larry, og så stikker vi.
Jeg var glad i Larry. Han ga Sol jobb i firmaet.
Robert også.
- Kanskje det er Larrys feil. - Jeg klandrer Larry.
- Vi har det bra. - Hei.
Jeg har så vondt i beina.
Hvorfor tar du ikke av deg de forbaska skoene?
Fordi de er en del av dette.
Dere gutter forvirret virkelig Brinkmans.
Søsteren din kalte oss "gutter"!
- Å, kjære vene... - Hva er det?
Han vil jeg skal kalle ham...
Jeg vil ikke blandes oppi det.
Vi har nomenklatur-problemer.
Hva vi skal kalle hverandre nå som vi er ute.
- Det kan jeg ikke hjelpe med. - Robert!
- Mr. Marlow, sir. - Hvordan går det?
- Hyggelig å se dere, gutter. - Hyggelig å se deg!
- Hei! - Dommer Foster.
- Mr. Marlow. - Han kalte oss gutter.
Han er 105.
Det er noe jeg gjerne vil si om Larry.
Han hadde god smak når det gjaldt whisky.
Ja, det hadde han.
Og når det gjelder dere gutter - jeg vet jeg ikke har noe med det,
men jeg syns det dere gjør, er helt fantastisk. Veldig modig.
- Jeg ønsker dere lykke til. - Takk.
- Skål. - Skål.
Kan jeg spørre deg om noe?
Når skjønte du at du var tiltrukket av menn?
Jeg hadde nemlig en opplevelse i Korea,
men kona mi tror det bare var litt røff lek.
- Akkurat, ja... - Dette vil aldri ta slutt, gjør det vel?
Jeg trodde vi kunne gjøre det på én dag,
men jeg kommer alltid til å komme ut, ikke sant?
Jeg er bare glad pappa er død, for dette hadde tatt livet av ham.
Sannsynligvis. Men for deg er det vel greit?
Hæ? Å, ja. Fullstendig. Det er helt i orden.
Herregud. Fy flate, Grace ser fabelaktig ut.
Selvsagt. Hun er perfekt.
- Jeg skal bare... Ok. - Bare gå.
Grace! Så godt å se deg.
Hei. Jeg har savnet deg sånn.
- Jeg òg. - Godt å se deg òg, Frankie.
Så søtt begravelsesantrekk.
Kan du holde plassen vår i køen? Og hold dette.
Hvorfor må jeg stå i køen?
Fordi jeg går min vei.
- Frankie? - Judy!
- Jeg syntes nok jeg så deg! - Og Peter også?
Jeg er så glad for å se dere!
Dette vil høres fælt ut, men jeg håpet å møte deg her.
Kom med lanken, kompis.
Dæven døtte! Jeg hadde glemt for en begavet klemmer du er.
Når noen dør, setter man ekstra stor pris på dem man har.
Apropos, hvor... hvor er Sol?
Vennen, det sa jeg jo.
Sa hva da? Herregud, er Sol også død?
Nei da. Han står der borte og drikker Johnny Walker. Bar.
Jeg sa jo det, husker du ikke? Han er med Robert nå...
- Jeg trodde du spøkte. - Gjorde du?
Hvorfor skulle jeg, eller noen andre, spøke om noe sånt?
Ingen spøker om sånt.
- Det er mye å ta inn over seg, ikke sant? - Ja.
Kan dere ha meg unnskyldt? Jeg må telle lyspærene i lysekronen.
- Det er en hobby jeg har. Ha det. - Ha det.
Vi ses.
Det så ut som den perfekte storm med Judy og Peter.
Padre, unnskyld meg.
Hvis du skal ut på kjøkkenet, kan du ta med to glass whisky til meg?
Ett til hver hånd.
Da Larry døde, var du den første jeg tenkte på,
for jeg visste du ville komme, selv om du ikke hadde lyst.
Jeg er veldig lei for at du må gjennomgå dette.
Skulle ønske jeg kunne gjøre det lettere for deg.
- Men det går bra med meg. - Gjør det?
Tja, la meg se...
Jeg står her, jeg snakker med deg, og hodet mitt har ikke eksplodert.
Å, det er jo... bra.
Ja, ikke sant? For, herregud, like etter at du hadde dratt?
Jeg var liksom: "Livet mitt er over.
Jeg greier ikke å sove i den svære senga uten ham."
Men jeg greide det. Nå elsker jeg å ha senga for meg selv.
Det er helt fantastisk.
Jeg sover i en diger "X"!
Vet du hva det betyr? Det betyr at det går bra med meg.
Og det kommer det til å gjøre, for jeg har gått videre.
- Ta-da! Gratuler meg. - Ok, vel... mazel tov.
Takk. Her, vi bytter.
Legg det der inne for meg. Unnskyld meg.
Oi da, det der var min plass.
Du er sint fordi jeg ikke har ringt deg, ikke sant?
Jeg klandrer deg ikke.
Jeg trodde du trengte å være i fred,
men nå tror jeg at jeg var i sjokk og trengte å være i fred selv.
Unnskyld.
Det er helt greit. Jeg ville heller ikke ha ringt meg.
Å, gud, du er så bedårende.
Hvis det får deg til å føle deg bedre, så visste ingen om Robert.
Jeg vokste opp sammen med ham, og jeg ante ingenting.
- Men du lå ikke med ham. - Gjorde du det?
Tja, kanskje fire ganger i året. Én gang per årstid.
Det er oftere enn jeg og mannen min har sex.
- Kanskje han også er homse. - Nei, det ville du ha visst.
- Ville jeg? - Å ja, det ville du.
Herregud, jeg levde midt i det og så det ikke.
- Er jeg virkelig så selvopptatt? - Nei, han er så opak.
Herregud... du kan gå før meg.
Jeg har stått i kø i over en time.
Nå er vi først, og så er du ikke her.
Hør her, jeg trengte litt tid for meg selv. Det er...
svært mye å bearbeide.
Jeg ser deg gjennom vinduet, og du drikker martini med Lydia!
Spionerer du på meg?
Ja, miss Marple, jeg har fulgt etter deg i hele dag fra inni en plante!
Jeg kan se at du lager "bla-bla" -bevegelsen med hånden...
- Jeg må legge på. - Så det er "fort inn, fort ut"
når du vil det, men når jeg vil det...
Greit. Da snakker jeg med Sally alene.
- Hun tar en liten pause. - Hvor lenge, da?
Unnskyld?
Hvor lenge... vil jeg være trist på grunn av Larry?
Beklager, lille gutt.
Jeg har ventet veldig lenge på å snakke med mrs. Harris,
og jeg kan ikke la deg snike i køen.
Uansett, hva har du tenkt å si?
Hva kan man vel si, ikke sant?
At jeg håper oldefar Larry kan føle all kjærligheten jeg har for ham,
for den er like stor som en million kyss fra millioner av engler i himmelen.
Tja, det er vel bedre enn ingenting.
Er det henne?
Hvordan kan man være gift med noen så lenge uten å skjønne det...?
- Snakker de om deg? - Ja.
- Er du berømt? - I dag er jeg visst det.
- Kan jeg få autografen din? - Hent en tusj.
Hei, har dere noe tyggis, hurper?
- Oldefar ville ha blitt så rørt. - Herregud, den er full av aspartam.
Den kommer til å etse vekk magesekkene deres.
Vel bekomme!
Herre Jesus.
Kan dere holde av plassen for meg?
Si fra om det er noe vi kan gjøre.
Helt alvorlig. Jeg er alltid tilgjengelig.
Bare si fra, så kommer jeg med en sandwich eller en skulder å gråte på.
- Det mener jeg. - Takk, Robert.
Jeg heter Sol, men hvis det er enklere for deg å kalle meg Robert akkurat nå,
så støtter jeg det. Jeg har uansett på meg slipset hans.
Et øyeblikk.
- Så, får du hvilt deg ordentlig? - Ja.
- Er det greit at jeg tok hånden din? - Selvsagt.
Når kan vi møtes? Jeg vil se jentene dine også.
- Kanskje vi kan spise lunsj sammen? - Jeg har tid når som helst.
Neste helg ville vært supert, men det er...
unnskyld... det er da det er brude-shower for Connie.
Å, det stemmer. Jeg kan ikke fatte at datteren din er blitt voksen.
Har du alt du trenger? Skal jeg ta med... blomsteroppsatser?
Altså...
Kjære, du vet... akkurat nå,
med Robert og Sol og sånn...
Altså, du må bare komme, selvfølgelig,
det er bare det at mor kommer til å være der, og alle tantene,
og de skal ha med seg sine barn...
Så for din egen del, kan det kanskje bli litt...
- Pinlig. - Pinlig.
Du vet jo hvordan folk kan være.
Og det er... det er Connies store dag, så...
Du forstår, vel? Om noen forstår sånt...
Selvsagt. Det er en familieting. Jeg forstår det fullt ut.
Å, gud, jeg er så skrekkelig glad i deg.
Vi snakkes, ok?
Og det er en annen ting - ikke vær redd for å gråte.
Hvis du greier det. Det er corny, men tårer er det helligste vann.
Men du må holde deg hydrert også.
Sally, det har vært så hyggelig å snakke med deg.
Beklager at vi tok så mye tid.
Det er greit, Robert. Jeg skal si deg noe.
Da faren min døde, fant jeg ut at en liten dose Lexapro
sammen med litt iskrem hjalp meg å komme over sorgen.
Ta vare på deg selv, kjære. Du er i våre bønner.
- Takk, kjære. - Vi ringer i morgen. Gud velsigne deg.
Hva er det du gjør?
Man skal ikke monopolisere enken.
- Jeg trøstet henne. - Du slet henne ut.
Hvorfor er du sint? Jeg har fulgt reglene...
Flott! Men hva med alt det andre?
- Hva for noe annet? - Det der, for eksempel!
- Du er for høyrøstet. - Du sa jeg skulle være meg selv.
- Jeg hørte ikke. - Du sa jeg skulle være meg selv!
Vær litt mindre deg selv, for det er for mye.
Du er for mye. For mye snakking, deling, klemming.
Og de skoene er upassende, det sa jeg jo.
Ser du noen andre her med sånne sko?
- Jeg har gått med dem utallige ganger. - Men ikke med meg.
- Ikke med deg. - Det er flaut!
Dette er en alvorlig sammenkomst. Det er måter man gjør ting på.
Sosiale normer som binder oss sammen og ordner måten vi...
Glem det! Du gjør ingenting riktig!
Du er...
Å, gud.
Du er sint fordi jeg ikke er Grace.
Ingenting kunne sammenliknes med å gjøre entré med den kvinnen.
Du savner henne.
Jeg er lei meg for savnet ditt.
Jeg har mitt eget, så jeg forstår.
Men... vennen...
Hva?
Jeg er ikke henne.
Jeg vil alltid snakke for høyt og klemme for mye.
Og selv om det er en forretningssammenkomst med kolleger,
vil det alltid være meshugas.
Er det ikke det vi vil ha ut av livet?
Unnskyld.
Tilgi meg, vær så snill.
Du vet at jeg elsker deg.
Han er kjæresten min.
Jeg er så lei meg på dine vegne.
Larry fikk meg alltid til å le. Jeg digga mannen din.
Jeg digga ham, jeg òg.
Jeg kan ikke engang forestille meg hva du går gjennom.
Jeg synes din situasjon er mye verre, kjære.
- Hva behager? - Jeg dør sikkert snart,
men hva skal du gjøre?
Kan hende du lever i 20 år til.
Kom. Tiden er ute.
Jeg har fått nok av denne greia.
Jeg henter sjalene våre og kjører frem bilen.
Skal du ikke hilse på enken?
Hei, Sally. Så leit, Sally.
Sånn. Nå går vi.
- Jeg er så glad for å se deg. - I like måte.
Du er vakker.
Jeg er så sint på deg.
Du får være lykkelig nå, gjør du ikke?
- Du mister ikke noe. - Det er ikke sant.
Ikke det? Du har alt.
En uke etter at du dro, inviterte du ungene på middag,
som om det var en hvilken som helst tirsdag.
Ja. Jeg vet om det.
Så hva er det du mister, egentlig?
For jeg har mistet ekteskapet mitt, slekten min,
og min egen familie er revet i stykker.
Jeg vet ikke om du vet dette,
men jeg mistet min beste venn.
Alt jeg sitter igjen med, er Frankie!
Fillern!
- Jeg tror ikke hun hørte det. - Jeg er ikke sikker. Fillern!
- Vil du ikke ha skjerfet ditt? - Nei, det går bra.
Denne er visst til deg.
Nå drar vi hjem.